JA, GALIS

              Te 1992. godine, naše grlo Titanik je ubedljivo trijumfovalo u "Derbiju". Iste godine rodio sam se ja, Galis, sin Safe Rivera i mati mi Gruže. Bio sam dorat, čarapast, sa belom zvezdom na čelu... lep... kasnije će se pokazati i brz. Ali o tom potom... A i zbog čega uopšte o tome da se pripoveda? Ništa mi nije pomoglo da glavu ne izgubim kao prosečan i nikakav - kao raga. Ovo je tužna priča o meni, Galisu.
               Već spomenuh da u godini mog dolaska na svet, naša štala, moja štala, čije ću i ja boje jednoga dana braniti i moj jahač ponosno nositi -"Karađorđevo", dobi još jednog derbi pobednika. U poslednjih pet godina od '88 - '92, četiri puta su moji drugovi odnosili "trku života"- Atlantik, Amadeus, Galantan i posle godinu dana pauze kada je slavio Ivanovićev No Static, Titanik. Kada sam napunio godinu dana, dva leta stariji Darko, takođe se ovenčao tom, za konje poput nas, božanskom slavom. Ipak, Darko je kasnije samo zbrisan, iako zlatna slova njegovog imena u analima jugoslovenskog galopskog sporta nikada neće ni prašina prekriti, a kamoli da će nestati. A sam vlasnik imena je nestao... jednoga dana iz svoje rodne ergele, svoje štale, svog boksa. Sa trezle u smrt. Shvatio sam da nas zbog derbija donose na svet, hrane, gaje, čak i miluju i ljube. Mi smo potrošna roba, ali dobiješ li "Derbi", možda sebi produžiš život, kratak ždrepčev život. Darka ni to nije spasilo.
               U generaciji nas je mnogo odvojeno za dalji trening i pripremu za nadmetanja: Atlas, Atlantida, Avion, Denis, Gorda, Nata, Pompeja i ja. Već u maju mesecu moje dvogodačke sezone '94. iskusio sam svoju "gorku pilulu" zvanu trke. Tukoše me dva "bečejca" - Premier Dancer i Vulkan i za glavu iza drugoplasiranog, svoj prvi nastup završih na trećem mestu. Iako me nisu smatrali ni za šta posebno, zbog čega sam i propustio trke "Jadran II", "Kostolac" i "Antonije Karner", uspeo sam da zabeležim čak tri pobede. Prvi put u životu, 24. jula pobedio sam u trci "Karavan" na 1. 200 m ispred Nate i Vulkana. Drugi put mi je to pošlo za nogom pred svojom publikom u mom dragom, ali tako prokletom Karađorđevu. Očekivali su Aviona i Natu, ali opet sam najbolji bio ja. Ljubičevska Curica je bila druga, a Avion i Nata tek treći i četvrti. Poslednji trkački sastanak u Beogradu, već beše na snagu stupila pozna i hladna jesen, a ja sam odlučio da pokažem da sam vredan pažnje, da nisam prosečan. "Sprint elita" na 1. 000 m, jezdim ja tako treći put 1. ispred šabačke Tijane, Kamendina i Afrodite. Tada me jahao onaj koji je u mene imao najviše vere, ko me je mnogo voleo - Boško Nikolić-Bole.
                Ne vredi. Obrni, okreni, nikako me trener Šandor Kovač ne uvrštava u one koji zaslužuju da brane u velikim trkama dres boja trula višnja-narandžasto. Doduše, tako je bilo tokom dvogodačke i na samom početku trogodačke sezone. U "Jadranu II" trčao je Avion i bio 6., u "Kostolcu" Nata biva 3., Avion opet 6., a Atlas sa Kovačem 10.. U "Karneru" Pompeja stiže druga, a Gorda 7.. U generalnom handikapu dvogodaca ipak od mene je bolja samo Nata koja je bila 8., a ja sam se obreo na 10. mestu. Svi ostali - iza mene! Na startu '95. godine, Avion pobeđuje u trci "Posavina", a Atlas u trci "Galipoljka". Čuo sam šapat da trener Kovač veruje u Aviona. On je prva uzdanica štale. Ma dobro je dok sam uopšte uleteo među "zapažene" trogoce. Verovatno to beše zahvaljujući trećem mestu u prvom bitnom okršaju derbista - "Memorijalu Vladislava Ribnikara" iza Curice i Tine. One su bile opasne. "Kidale" su stazu. Ona Tina je čak bila veća, krupnija i snažnija od mene - muškarca. Biće s njima dvema muke, a i onaj Blizar je gadan. Već u "Trajal Stejksu" su nam to i dokazali. Redosled Tina, Best Vetprom, Curica, Golijat II i Blizar ispred mene sirotog koji ostajem van plasmana, ali što je još gore bije me za jedno mesto Avion. Izdao sam mog Boleta. On me je jahao, a ja sam ga doneo tek osmog. Sramota! 
               Karte su se promenile. U ovom deljenju, Šandor Kovač shvata moju klasu i preuzima me u svoje ruke. Sada sam prvo grlo štale. Lepo sam ja rekao da se onog zvezdastog "ljubičevca" Blizara moram paziti - tukao me u "Bombarderu" i to lako, za četiri dužine. A onda , trka od koje mi se ledila krv u žilama, trka koja je odlučivala da li će ta krv i dalje teći mojim telom, telom jednog od konja koji je možda uzgajan baš za nju - "Derbi". Muka mi je da se podsećam, ali kod žute kuće izbio sam na čelo i začuo pored ljutog i oštrog galopa konkurenata, huk iznenađenja sa tribina. Na pola pravca bio sam lako prvi i uz barijeru, ali me Kovač odvlači s' nje. Blizar ide spolja. Idem ka njemu, idem sredinom staze. Ne... Čujem nekoga, neko stiže... Sve je bliži njegov dah... Tina, robusna razbojnica, ukrala mi je trku, slavu, možda i sam život. Ali nije samo ona već i Kovač. Ne mogu više. Boli me sećanje. Istrčao sam još samo tradicionalnu "Mladost" i tu me je pobedio Napon. Otišao sam na više nego zasluženi odmor.
                 Još samo jednu sezonu sam galopirao u ljutim okršajima, ali kud ću ja sa onim Lydharst-om. Taj me tukao kako je hteo. U četiri starta bio sam dva puta drugi, iza Typhoon Collection-a u "Čukarici" za nos jer smo se Kolar i ja kasno dali u poteru za njim i iza Lydharst-a u trci za "Pehar hipodroma Beograd". U "Jugoslovenskoj internacionalnoj trci" mi se pored Lydharst-a provukla i ona mala Swing Mania, ali sam zato tukao i Edena i Wild Waltz-a i Taiphoon Collection-a. Poslednju pobedu sam ostvario u svom poslednjem trčanju, na šabačkom trkalištu, u "Srpskom derbiju" u rekordnom vremenu na travi na 2. 400 metara - 2:29. Beh bolji od Konike, Nate i Tijane. Ako me to ne izvuče, ništa neće. Drugi u Derbiju, još i rekorder. Preživeću...
                 Blato neko beše, a ja dugo nisam izlazio. Neko je insistirao da me puste napolje u padok i mada se nisu svi sa time slagali, nađoh se u ispustu sam, pun snage i  trkačke uzavrelosti. Desilo se ono čega su se neki bojali. U punom galopu, "susreo" sam se sa ogradom i nabivši se na motku rasparao grudi. Već tada sam postao rabljeni trkač, sada još i krpljen.
                 Po njima, drugog izbora nije bilo. Povedoše me jednog dana na istoj trenzli kao i Darka, na isto mesto. Nestao sam kao da me nikada nije bilo, kao da moje noge nikada nisu zabavljale svojim trkom ljude i kao da nikada nisam svojim galopom hranio sujete. Nad ponosom što me imaju prevagnulo je tiho razočaranje. Ponos se polako pretopio u ravnodušnost, a ona je značila klanicu. Izgleda da me niko nije dovoljno voleo i cenio da bih ostao živ. 
                 To sam bio samo ja , Galis...

                                                                                           09. jul 2000.