NAJBRŽI I NAJLEPŠI STARAC IKADA

Neko je nekad rekao da ukoliko bi ukrstili gazelu i labuda rodio bi se on – Norguson.
Doveden 1990. godine iz Francuske u našu zemlju, započinje renesansu uvoza kasača. Za njim stižu plemeniti ati na kasačke staze naše zemlje: Raino, Thadrow, Little Sur, bela Antonova i drugi, ali alat bezgrešnog eksterijera otkasao je u pamćenje svih ljubitelja kasačkog sporta.
Oždrebljen je 1979. godine od oca Borgia-e III i mati Fleur de Saison, u odgajivačnici «S.I.A.O. Haras de ville Pelle». U Parizu, kao dvogodac, istrčava 1:23 na 1 850 metara. Na francuskim hipodromima trči do 1988. godine i ukupno zarađuje 1 172 817 francuskih franaka. na naše staze je izašao kao jedanaestogodišnji pastuv neverovatne gracioznosti. Bio je «prikupljen» i bez čeka, gurtni i ostalih pomagala koja čine da glava savršeno pada na savijeni vrat. Kod njega je to bilo urođeno. zajedno sa brzinom, borbenošću i istrajnošću. Kasač Mirka Nenadića je bio u treningu u ergeli «Halas Jožef» u Adi. U sulkama mu se u treningu i ponekoj trci nalazio Rajko Katanić, a u njegovom odsustvu Robert Jo, Joška Serenčeš ili Tibor Boniš. Prilično nepravedan tretman je imao ovaj klasni ždrebac. Ukoliko bi postojale dve kvalifikacione trke, on bi svoju lako dobio, dok bi u drugoj pobedu odnosio njegov sparing partner Riano. Rajko Katanić bi ga tada, u finalnom okršaju lišavao svog prisustva i vešte ruke što je Norguson neretko plaćao drugim mestom.
Iza autostarta, Norgusonov trijumf samo što nije bio zagarantovan, ali sa startom iz gume, Norguson je bitke bio. Davao bi po pravilu 60 ili 80 metara prednosti čelnim grlima, ali nekako bi uvek završio trku u uzbudljivom duelu sa sićušnim, no možda jednim od njegovih najboljih konkurenata, Hesenom.
za Norgusona kažu da nije mogao razviti traženu brzinu ukoliko ne bi «pao na nogu», odnosno zakasao u potpunosti pravilnim kasom, te bi onda skakao u galop i ili bio diskvalifikovan ili bi se snašao i «pobrao lovorike».
Što se tiče značajnih trka koje je osvajao, treba pomenuti «Vensen», «Čukaricu» ( u rekordnom vremenu nadmetanja - 1:19,2), «Internacionalnu trku za rekord», u kojoj u drugom trčanju, tada već četrnaestogodišnji ždrebac, postavlja novu brzinsku granicu staze prestonice na kratko – 1:16,9. To bejaše vreme veterana i do kraja iste 1993. godine, Norgusonov vršnjak madaun, izjednačio je taj rekord. Mlade snage nisu se mogle dostojno suprotstaviti starcima famoznog kasa. Izraziti dugoprugaš tri puta trijumfuje u kasačkom maratonu «Singidunumu» na 4 000 metara ('90., '91. i '93.), a najbolje vreme koje je u njemu istrčao bilo je 1:24,5, što je dugo bio rekord trke sve dok ga nije oborio Crown David nakon odlične borbe sa Rianom u završnici 1995. godine – 1:21,1. U susretu dva šampiona, Norguson je oteo presto do tada vladajućem Street Price-u, potukavši ga samo 1990. godine tri puta. No, Street Price nije bio jedini na Norgusonovom spisku sjajnih konja koje je porazio. Svojim apsolutnim rekordom – 1:15, 1:16,9 na kratko u beogradu i 1:17,1 na 2 100 metara u Adi, što je sve do pojave Allihils Hico-a bio jugoslovenski rekord na dugo, tukao je i Thadrow-a, Riana, Little Sur-a, Owens-a, Reed-a, Drima, Ascotu...kao da razlika u godinama nije ni postojala.
nakon pauze koju je imao od avgusta 1991. do avgusta sledeće godine, rečeno je da nije u formi. Za sve ostale konje ta sintagma označava njihov verovatan ne-ulazak u prvih pet-šest grla, ali Norguson dokazuje da on nije običan konj. Sokol VI i Owens, koji su bili prvi i drugi, kasaju 1:23 i 1:23,1 na 2 200 metara, dok je trećeplasirani Norguson istrčao 1:21,8 i potukao madauna (1:21,9) i favorizovanog Riana. U rep su mu, posle jednogodišnjeg odsustva sa trkališta, gledali tada i Elektron i Hesen. Na listi najboljih starijih grla (vremenskom handikapu) u 1993. godini, njegovoj oproštajnoj sezoni, bio je drugi iza Thadrow-a, a imali su ista najbolja vremena – 1:16,9. U programima, komentar vezan za njega tokom trogodišnje karijere uvek beše – «klasa za sebe».
U našoj zemlji, Norguson je zabeležio 25 pobeda, od toga 21 u Beogradu. Zaradio je oko 300 000 nemačkih maraka, s tim da je u prvoj godini nadmetanja na srpskim i vojvođanskim stazama zaradio 37 000, a plaćen je 32 000 nemačkih maraka.
Na žalost, Norguson je sterilan, što je verovatno i bio uzor njegove prodaje. Ni stručnjaci iz temerinskog instituta za reprodukciju domaćih životinja nisu mu mogli pomoći da postane otac. Za tim, ipak, neće najviše žaliti on, već oni koji su svesni šta bi nam njegova krv značila. Posle višegodišnjeg boravka u Adi, došao je u Beograd gde je nekoliko godina predvodio parade derbista besedeći im priče o svojim trkama. A mogli su svašta čuti i naučiti...

                                                                                21. avgust 1999. godine

Hipodrom beograd je obećao hranu za Norgusona. Živeo je u štali Bože Miloradovića. S vremena na vreme, pa kasnije sve češće, Boža nije imao šta da mu da da jede. Niko ništa slao nije. Svi u štali tamane porcije, Norguson na vratima. Gldea. Lupa kopitom o vrata. Boži žao. Uzme od svojih konja. Da njemu. Ode u štalski krug i traži donacije za Norgusona. Preduzeće, kvazi staratelj, okrete Norgusonu leđa. Poslaše ga u Zmajevo. Kod zanimljive osobe. Žena mu je veterinar. Pobednik derbija 1994. godine, Anis je kod njega. Krvari mu noga, tera ga i dalje. Mladi Milan Tišma smukom se priseća teskobne scene:
–	Kobila i ždrebe se osušili. Norguson se degenerisao. U duplju 
iznad oka pesnica staje. Kičmeni stub se potpuno izdvojio. Nakon dobra tri, četiri centimetra kreću rebra i stomak. Napokon šalju pismo da ikao bi ih Norgusona samo smrt rastavila, moraju ga udomiti jer nemaju hrane. Konji su živeli na dva klipa kukuruza i nešto kukuruzovine. Vlasnik nenadić u Rovinju. Ne može sada dolaziti po konja. Uzima ga moja porodica. Greh je da konj ugine. Oporavljamo ga, vakcinišemo, obrezujemo zapuštena kopita, hranimo i dodajemo u ishranu vitamine. Lečimo, od neke vrste kuge, obolelu kožu. Uživao je isti tretman kao i naši konji...
Napokon, smilovao se i vlasnik i došao po svoje «ljubimče». Odvede 
ga u Adu. Tražili su da plati unapred. poznat beše po ostavljanju konja na dušu onih koji ga prihvate. Nekada je kraj ove priče glasio «njegove trofejne noge dočekaće mirnu starost...». Kako sam samo pogrešila. Menjam u «neka se Bog smiluje i uskrati velikom Norgusonu patnje». Neka sit ugine od starosti...
Baletan po taktu valcera je prešao dvadesetu godinu postojanja u ovoj okrutnoj zemlji surovih ljudi. Iako se još nije rodio na ovim prostorima konj koji će u njegovim godinama onako brzo kasati, a posle njega takav kasač nije ni kupljen, nije zavredeo ljudsku pažnju. Pošto je nereproduktivni materijal, njegova divna pojava više nikome nije bitna. Riano i Allyhills Hico mogu skute plašta da mu nose, ali proći će, srećom, bolje od njega. Jer gore šampionu biti ne može. Samo da ne zakasa u «Trci veterana» jer će se mnogi postideti...

                         NORGUSON 1979 – 2003

                                                                           Iva Vitanović